Хорхе Каррера Андраде
Нищо не е наше

Превод от испански: Георги Ангелов, 2009

chitanka.info

Всеки ден това дърво, обкръжено

от зеленото си бъбриво семейство,

всеки ден плачът на детското време,

поклащащо се на махало в сянката.

Реката прилича на прозрачна картина.

Тишината шества към следващия звук.

С чувствените си венчелистчета

зрънцето разтваря клепачи в тинята.

Никой не знае защо съществуват птиците,

нито твоята бутилка с вино, луна,

нито макът, който жив изгаря,

нито жената с арфата — щастлива робиня.

Обличаме се във водата, в покорните мрежи

с невидими и съкровени дрехи,

пременяме се с леки останки от гълъби,

дъги и ангели.

И промиваме скъпернически златото на деня

броейки зърната; израненият запад

изгаря корабите си и приближава нощта —

капитан на чернокожи племена.

Ти проговаряш тогава, небе:

високият твой нощен град се запалва,

прииждат с факли твоите тълпи

и ни гледат мълчаливо.

Всички форми са земни и мимолетни:

юношата, отхранващ в постелята зестра,

жената с двете сърца на птица,

коварната смърт, преоблечена в насекоми.

Цялата земя покриваш, покойни човече,

паднал като счупена клетка;

взривил се снаряд;

като дом варовит на уродливия паяк.

Умрелите принадлежат на ордена

на подземните анахорети.

Какво е смъртта, отчаяние последно,

древно обетовано царство?

Човеко, хранещ годините и тела на жени,

ако Бог поиска, ще преклониш колени.

И само паметта на предметите ще топли,

макар и безполезно,

празните ти ръце.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.